Först ut, nåt så ovanligt som en idrottsprofil -
- som förenar dem som älskar idrott och dem som avskyr det.
Han har utmärkt sig både som spelare och som tränare:
Sir Matt Busby.
Du är den mest berömde mannen inom fotboll i landet, kanske i världen.
Men du var väl mer än tränare? Du var väl chefen?
Tja, det var många som sa det.
Finns det nåt som du offrade -
- som du nu tänker inte var värt det?
Ja då.
Om vi låg under med 2-0 -
- kände vi alltid att vi skulle vinna med 3-2.
Målen i sista minuten, vändningarna och till och med nederlagen -
- allt detta är en del av vår stora klubb.
Det kändes som en stor familj.
Matt Busby är utan tvekan den bäste tränaren nånsin.
Jag minns korridorerna på Old Trafford -
- och lukten från Sir Matt Busbys pipa.
Dörren var alltid öppen. Jag tänker nu att vi borde ha gått in oftare -
- men man var rädd. Han var som en gud.
Jag tänker tillbaka på dagen jag föddes i en liten by i Skottland.
Jag föddes i en gruvarbetarstuga.
Det var en liten gruvby. Där fanns bara gruvor.
Människorna där hade vuxit upp med fotbollen som religion.
Det verkade aldrig hända nåt annat. Ingen pratade om annat än fotboll.
- Var din far gruvarbetare? - Ja.
- Och fotbollsspelare? - Ja, i ett lokalt juniorlag.
Han lär ha varit väldigt begåvad, men sen kom förstås kriget.
Min far dog i första världskriget.
Jag minns honom knappt.
Jag var äldst av fyra och hade tre yngre systrar.
Min mor var mycket ung.
Hon hade ett oerhört stort inflytande på mig och resten av familjen.
Hon var en typisk skotsk mor, som var bestämd när det krävdes.
Hon uppfostrade oss med en tanke om att man skulle ha sunt förnuft -
- och försöka vara en medborgare.
Och om man hade ett jobb skulle man göra det väl.
BAKGRUNDEN
"Det blir ett tomrum för en faderlös pojke" -
- "när alla andra ständigt pratar om sina."
Liksom alla människor var Busby präglad av sin tid.
Människor hade det svårt under min barndom, i kolgruvorna och så vidare.
Jag hade fått sluta i skolan.
Plötsligt arbetade jag i gruvorna -
- för att tjäna några slantar och hjälpa till där hemma.
Fattigdomen i landet var chockerande. Om man växte upp i en gruvby -
- brydde sig staten inte om en. Det var tufft att försörja sig.
Arbetarklassen fick nästan ingenting betalt.
Gruvarbetare behandlades som skit, rent ut sagt, som slavar.
Ett sätt för arbetarklassen att fly undan fattigdomen -
- utsattheten och marginaliseringen av tillvaron som arbetare -
- var fotboll.
Jag började spela fotboll igen. Min mor blev inte så glad.
Jag provspelade för Manchester City.
Sen åkte jag hem, och då hade de övertalat mig att skriva kontrakt.
Världens äldsta tillverkningscentrum. Den moderna industrins vagga.
Staden har aldrig fortsatt växa och tycks bara vilja växa mer.
Manchester City är en klubb som har funnits i över ett halvt sekel.
Tränaren Wilfred Wild tjänar tusentals pund i inträdesavgifter.
Jag skulle fylla arton och var hemifrån för första gången.
Jag visste att jag försökte förbättra mina villkor -
- men det var ett märkligt ställe, och ett tag trivdes jag inte.
Jag hade en sorts mindervärdeskomplex på den tiden.
Spelarna i förstalaget var som gudar.
Jag gjorde inte så bra ifrån mig då. Det gick väl ett och ett halvt år -
- och jag funderade på att åka hem. Jag var besviken och desillusionerad.
Jag bodde ihop med en äldre spelare från förstalaget, Philip McCloy.
Han såg mig med väskan och frågade vad jag sysslade med.
Jag sa: "Det känns som om jag står och stampar här."
"Har du packat väskan?" "Jag ska åka hem."
"Ska du åka hem? Hem till vad?"
Han övertalade mig att stanna.
Busbys bollkänsla när han tar emot en passning är en av hans talanger.
- Är du nöjd med beslutet? - Ja.
De flesta av oss får nu för andra gången i livet uppleva kriget.
Krigets lågor piskar mot hjärtat av Manchester.
Det är en av tyskarnas mest brutala bombräder mot Storbritannien.
Manchester kommer att minnas fasorna så länge norra Englands hjärta slår.
Jag tänkte ofta på hur eländigt livet var.
Det enda de försökte slå i en var värdet av ledarskap.
Busby hade en viss aura. Han var tystlåten.
Han höjde aldrig rösten och svor aldrig.
Man ville vara honom till lags.
Han respekterade verkligen människor.
Fråga vem som helst, Matt behandlade folk hur bra som helst.
Han fick alla att känna sig betydelsefulla.
När kriget tog slut -
- befann jag mig, liksom många andra, i en svår situation.
Jag var 36 år gammal. Mina dagar som spelare var räknade.
Jag kunde inte leva på minnen -
- men kunde inte heller föreställa mig att lämna fotbollen.
Så jag bestämde mig för att försöka bli tränare.
LEDARSKAP
"Fotbollsspelare är, liksom andra artister, ofta känslomänniskor."
Han kom till Manchester för att tala med ordföranden iklädd uniform -
- eftersom han inte hade muckat än -
- och då hade han ingen erfarenhet alls som tränare.
Han hade en tydlig idé om vad han ville.
Det finns en stark sammanhållning i gruvsamhällen.
Känslan av att arbeta tillsammans, det är en sorts socialism.
Det kom från hans arbetarklassbakgrund.
Han hade en vision av en klubb, och såg den som en familj -
- där ingen var större än klubben, vilket var ett av hans mantran.
De skulle ta till sig klubben kultur, att man var en familj som höll ihop.
De skulle uppföra sig och spela på ett visst vis.
Vilka egenskaper letar du efter -
- hos en spelare som ska vara med i ditt lag?
Först och främst letar jag efter en naturlig begåvning.
Jag är ute efter naturlig begåvning, folk som kan spela -
- som har kontroll och kan tänka. Jag älskar klarsynta spelare -
- som kan studera planen och avgöra vad de ska göra.
Jag älskar att se modiga spelare.
Och jag vill förstås att de ska vara av god karaktär.
Han såg det som sin plikt att underhålla.
Folk hade precis genomlevt fem-sex år av krig -
- och de ville ha nåt som skänkte glädje.
Männen i fabrikerna arbetade långa dagar och gjorde skitiga jobb.
De åkte hem med buss eller på cykel, och på lördagen ville de bli roade.
Han var en stor, stilig och imponerande man.
Han såg aldrig ut att vara stressad eller orolig.
Han charmade folk -
- som Harold Hardman och styrelsen för Manchester United.
Han erbjöds kontrakt som tränare.
Folk var imponerade och såg Matt som en ledare att lita på.
Han ingav respekt hos människor -
- som vanligtvis varken respekterade fotbollsspelare eller arbetare.
Det var inget lätt uppdrag.
Stadion var sönderbombad.
De hade skulder till banken.
Jag var helt oerfaren som tränare -
- och tyckte att de tog en stor risk när de utsåg mig.
Den före detta stjärnan Matt Busby håller en spelares öga på träningen.
Allt jag hade var en del idéer om vad en tränare bör göra -
- en tro på mina idéer och en tro på klubbens framtid.
Jag ville att de skulle mogna och utvecklas.
Jag ansåg att jag borde lära känna spelarna och inte sitta på kontoret.
Matt var den förste så kallade "overalltränaren".
Tidigare hade tränarna haft tredelad kostym -
- kanske med ett ur dinglande från fickan.
Matt tränade med spelarna i overall och kängor.
Det är svårt att uttrycka hur revolutionerande det var.
En bra början för fotbollssäsongen, och dessa typiska supportrar...
Manchester United hade förstås massor av spelare -
- som hade upplevt kriget och kommit tillbaka för att spela för klubben -
- som Johnny Carey, Charlie Mitten, Johnny Aston.
Min pappa hamnade i marinkåren och spelade inte fotboll på fem år.
Vid krigsslutet var han i Australien -
- så han hade en fin solbränna när han klev in på Busbys kontor och sa:
"Jag heter John Aston. Finns det möjlighet att spela en juniormatch."
Busby sa: "Du är i bra form. Du kan spela i reservlaget på lördag."
Matt uppvisade tidigt en förmåga att sätta samman ett lag -
- och det var ett fantastiskt lag.
Han var begåvad med empati.
Han kunde fokusera på en och visste vilka knappar han skulle trycka på.
Man blev lockad till honom. Han gav sig aldrig på en.
Han var som ett stort kattdjur -
- och man kunde aldrig riktigt förutse nästa språng.
De var väldigt självsäkra. De hade börjat spela så som Busby ville.
Ett uttrycksfullt spel.
Manchester United tog folk på sängen, smög sig nästan på dem -
- och visade att de kunde vinna.
FA-CUPFINAL 1948 MANCHESTER UTD - BLACKPOOL
Finalisterna går ut på Wembleys plan.
Manchester United i mörka tröjor och Blackpool i vitt. En stor dag!
En närkamp mellan Johnny Carey och Walter Ricket -
- är den första höjdpunkten i en rafflande match.
Manchesters Jack Rowleys kvittering är den tredje höjdpunkten.
Men Manchesters anfall, med 95 mål under säsongen, visar sin bästa sida.
Johnny Morris lägger en välplacerad frispark och Rowley nickar in bollen.
Charlie Mitten inleder offensiven, Rowley passar -
- och Stan Pearson gör målet som ger Manchester cupsegern.
Uniteds lagkapten Johnny Carey tar emot pokalen av kungen.
Se upp så att du inte tappar den!
Detta är teamwork. Carey har pokalen, Mitten locket och Pearson foten.
De är enade, som namnet antyder.
Jag är glad med att få ta tillbaka pokalen till Manchester efter 40 år.
Hela staden tycks vara i Albert Square -
- för att heja på de elva hjältarna i Manchester United.
Matt var hård. En av lagets stora personligheter var Johnny Morris.
En lysande begåvning.
Efter träningen bad Matt honom att göra nåt och han gick i väg.
Samma kväll ringde nyhetsbyrån Press Association -
- och frågade vad han tyckte om att han skulle säljas.
Efter träningen hade Matt ringt Press Association och berättat det.
Det handlade inte om en obetydlig spelare -
- utan antagligen landets bäste spelare av sin sort.
Jag vet vad Matt Busby inte var. Han sysslade inte med välgörenhet.
Han hade tydliga idéer och förväntningar.
Vid en match på Old Trafford -
- satt Harold Hardman, som suttit i styrelsen i över 50 år, bakom Busby -
- och muttrade om Johnny Carey så att alla hörde.
Vid halvtid gick Busby till Hardman och sa:
"Våga dig aldrig mer kritisera en av mina spelare eller mig offentligt!"
Han lade ut texten.
Före Busby fanns det inga "fotbollstränare".
Den som ansvarade för fotbollen -
- kunde bara välja ut vilket lag som skulle spela nästa lag.
Han var i hög grad chefen.
Cupsegern -48 hade gett folk mersmak.
Man såg det som en ny era, men det var för tidigt.
United kom på andra plats i fyra av sina första år i ligan.
1952 hade spelarna börjat bli gamla, och det kändes som sista chansen.
Framgång i ligan kom 1952 -
- vilket gav Matt en oerhörd tillfredsställelse.
Det etablerade både Uniteds och Busbys plats inom fotbollen.
UNGDOM
"De delar som passar bäst är vanligen de som du själv har skurit ut."
Vi ska bygga nya skolor med lekplatser åt barnen -
- fotbolls-och cricketplaner och trädgårdar för de äldre.
Det finns shoppingcenter, läkarmottagningar och förskolor -
- medborgarhus och skolor nära hemmen.
Men oavsett om vi genomför planer som denna i hela staden -
- eller fortsätter som vanligt -
- så måste det mesta av Manchester ändå byggas om inom 50 år.
Staden förfaller inför våra ögon.
Matransoneringen pågick till 1954. Det var ingen sorglös tillvaro.
Det var ett grått område. Kvinnor hade inga färgglada klänningar.
Allt verkade väldigt grått.
Och sen såg man fotbollslagens färger.
Tänk er att se United i rött. Det var färg!
Fotbollsåret inleds, och miljontals flockas till landets favoritidrott.
Stjärnorna träder åter fram i rampljuset.
Många talar om hur rika United var, men de var utfattiga -
- och hade åldrande spelare.
Så de bestämde sig för att uppfinna sina egna.
Busby trodde på ungdomen.
Han visste att om man tog in tonåringar blev man deras far -
- och kunde få dem att spela som man ville.
Dessutom kunde man betala mindre än maxlönen.
Om man gjorde rätt skulle spelstilen hos B-laget, A-laget och reservlaget -
- vara densamma.
Jag trodde på ungdomen. Jag ville att de skulle utvecklas med klubben.
Efter mitt första år tog jag in Jimmy Murphy.
Det var en av mina bästa värvningar.
Busby var den piprökande tänkaren.
Om man ställde en fråga tänkte han efter lite innan han svarade.
Jimmy var mer som en Chicago-gangster.
Han rökte jämt, och sa "Var inte så korkad" eller "Ja, bra idé".
Man fick svar direkt.
Som alla radarpar framhävde de varandra.
Väldigt pålitlig. Bra idéer.
Jag ville han nån som håll ett öga på ungdomarna, en högra hand.
Busby och Murphy försökte inte bara skapa det bästa laget -
- utan klubben, världens bästa klubb.
Det här började när jag var vid Manchester City som sjuttonåring.
Jag kände att jag och antagligen två, tre andra -
- var mer engagerade i klubben. Vi kände för klubben.
Jag försökte säga till dem som kom att klubben skulle ta hand om dem.
Utifrån det försöker man bygga upp kärlek till klubben.
Om de ville spela fotboll var det här ett bra tillfälle.
Man vill få pojkarna att trivas och ha roligt innan de skriver kontrakt.
Han visste att det som händer i omklädningsrummet -
- visar sig på planen.
Han såg som spelare hur äldre proffs som hade haft dåliga erfarenheter -
- blev bittra.
De tränade inte ordentligt. De blev fördärvade.
Så i hans klubb skulle det inte finnas nån som var skadad -
- ingen som var cynisk, inga rebeller.
Ingen som viskade bakom tränarens rygg.
Matt, hur hittar du pojkarna?
Jag har talangscouter -
- som letar upp unga lovande pojkar på skolor och ungdomsklubbar -
- eller vilken ung spelare som helst, som har nog med naturlig begåvning -
- för att kunna spela i Manchester United.
Han skydde inga medel för att få unga spelare.
De betalde Duncan Edwards föräldrar, vilket var olagligt då.
Om det var nån i Irland åkte han till Dublin.
Joe Mercer tror på att börja tidigt, så att bollkontrollen bli instinktiv.
En dag pratade jag med Joe Mercer. Han hade börjat träna skolpojkar.
Jag frågade efter en pojke, som jag inte minns namnet på -
- och plötsligt säger Joe: "Mest enastående är Duncan Edwards."
"Och dessutom är han galen i Manchester United."
Alla brittiska klubbar ville värva Duncan Edwards. Busby fick honom.
Duncan Edwards i Dudley tvingades upp mitt i natten för att skriva under -
- eftersom mr Busby inte ville förlora honom till Wolves.
Jag är en Edwards-fantast. Han är den mest kompletta spelaren jag sett.
Han hade styrka, kraft i båda fötterna -
- och sparkade bollen 40-50 meter utan problem.
Edwards var ojämförlig. Vi försökte alltid hitta brister hos ungdomarna.
Jag hittade inga svagheter.
Eddie Colman vägde bara 57 kilo. En fantastisk spelare.
Han var uppkäftig och hade alltid svar på tal.
Han var bra på att ragga!
Jag var lagkapten inom skolfotbollen, så klubbarna jagade mig vid femton.
Jag valde United för att de hade ett bra ungdomsprogram.
Jag hade börjat spela, och alla unga spelare vill förstås bli bättre.
Folk sa att Newcastle inte hade ett bra tränarsystem.
Det var svårt att bo där. Om man inte jobbade i gruva eller på skeppsvarv -
- fanns det inte så mycket arbete. Så om man fick chansen reste man.
Busby var smart. Han fick bara värva två skolpojkar.
Han värvade de bästa spelarna i England, Skottland och Wales -
- men hans knep var att anställa dem som personal.
Då fick han ha elva stycken.
Som femtonåring började jag faktiskt arbeta på kontoret.
De kom och vi fostrade, studerade och tog hand om dem. De fick träning.
Där de bodde såg man till att hyresvärdinnorna höll ett öga på dem.
Fans berättade för honom att de hade sett den och den ute sent.
Om han skulle skälla ut en sa han:
"Jag vill se dig på mitt kontor i morgon bitti."
Sen oroade man sig över det hela dagen och natten.
Gott uppförande, förolämpa inte folk, du gör det här eller det här.
Han vägledde oss. Han var som en pappa åt oss.
Vi höll liksom ihop.
Man blir en del av en familj.
Jimmy Murphy såg ungdomslaget som gräddan.
Glöm förstalaget och FA-cupen. Det här var det viktigaste.
Jag gick inte och lade mig kvällen före en ungdomsmatch -
- eftersom jag hade blivit hjärntvättat till att tro -
- att det var den viktigaste matchen i livet. Vi vann alltid ungdomscupen.
De fem första åren den fanns vann Manchester United.
- Kom gärna och titta på pojkarna. - Tack så mycket.
Johnny Barry ska sparka en kort hörna, vilket vi använder ofta.
De passar till Bill Freeman som sparkar tillbaka.
Alla kan inte spela i förstalaget. Hur får du dem att trivas ändå?
Vi har inga förstalagsspelare här. Alla är möjliga förstalagsspelare.
Vi hade känt på framgångar -
- och jag ville göra nåt för att få i gång de unga spelarna.
Andra plats fyra gånger och ligamästare - 52.
Sen tog Busby in sina "Babes" och ersatte åtta spelare i mästarlaget.
Jag var sexton och spelade för Manchester Uniteds förstalag.
Det var anmärkningsvärt!
Jag gjorde debut som sjuttonåring, vilket var en stor sak för mig.
Sen fick jag veta att alla sjuttonåringar -
- också spelade i förstalaget.
Wilf var inte lika duktig som Bobby, men debuterade nio månader före.
Min far höll tillbaka Bobby. Han såg honom inte som tuff nog.
Han tvingade honom att springa omkring för att bli andfådd.
Spelarna sa alltid att det är först i division ett som man inser -
- hur mycket smärta man genomlider, vilket man inte gör i reservlaget.
Bobby sa att han var trött, och min far sa: "Du dör inte. Spring vidare."
Höger fotled var svullen och gjorde ont.
Jag hade inte spelat i reservlaget på några veckor. Han sa till mig -
- att jag skulle spela i förstalaget. Den dagen ville jag inte spela -
- men när han frågade om foten sa jag att allt var bra.
Plötsligt följde hela landet Manchester United.
De satte in småbarn, som aldrig kunde vinna.
Tur är viktigt. Liksom alla bra lag var det rätt blandning.
Så har det varit i alla stora lag.
Roger var lagkapten, så han stod lite över oss.
David Pegg från Yorkshire var en bra dribblare.
Han överraskade oss, för ingen kom från Yorkshire, men han var ovanlig.
Han dejtade nog min fru. Innan hon var min fru!
Mr Busby spenderade gärna pengar, men bara när det var nödvändigt.
Han betalade 30 000 pund för Tommy Taylor från Barnsley. Det var rekord.
De fick han leva med.
Om nån inte dög sa vi: "Du betalade för honom!"
En fantastisk centerforward.
Vi kände oss alla lyckligt lottade att spela i Manchester United.
Nu skulle vi inte spela bakåt, utan kämpa och göra det för honom.
På tvären till Barry på höger sida.
Barry går själv fram med bollen.
En passning, och Paul får in en perfekt träff.
Det är mål! Det är mål!
Allihop gick ut till danslokaler och åkte på semestrar ihop.
Vi var lyckligt lottade att ha en sån gemenskap.
Matt hade en tuff uppväxt.
Jag tror han såg en viss entusiasm, livsglädje och en vilja att roa sig.
Mitten av 50-talet är början av en blomstringstid för kultur -
- spänning och fritid.
Harold MacMillan sa: "Ni har aldrig haft det så bra."
Busby Babes var en del av samhällets blomstring -
- och den unga generationens entusiasm.
Busby Babes spelstil var rock 'n' roll.
De var inte begränsade av gamla idéer. De var inspirerande.
Det var fantastiskt att spela för Manchester United på den tiden.
Jag minns att de åkte buss till träningen.
Bara en och annan hade bil. De tog ett glas på puben på lördagar.
Fansen relaterade till dem. Man såg dem köpa cigaretter eller tidningen.
De representerade det som då var en arbetarklassidrott -
- och Manchesterborna.
Han sa: "Folk har betalat pengar för att komma och titta."
De var så långt före, så nya och fräscha.
De var så originella. Det kändes som om de vara oövervinneliga.
Och de spelade på det.
Inget är mer tillfredsställande än att känna igen en blivande stjärna -
- och sen honom utvecklas år efter år -
- till sin ödesbestämda plats bland de odödliga.
Förra julen bjöd på mer glädje och överflöd än nånsin.
Gamla som unga gladde sig över att slippa ransoneringsboken.
När vi blev mästare -56 -
- sa jag till styrelsen att jag ville vinna i Europacupen.
Ligans förvaltningsutskott skrev att de inte ville att vi skulle delta.
Chelsea hade vunnit ligan 1955 -
- men fick backa för att det krockade med säsongens matcher.
Mer mr Busby tänkte minsann inte backa.
Jag kände starkt att det var en möjlig ny riktning.
Fotboll var inte bara nåt som spelades här, utan i hela världen.
Ligan varnade för stränga straff om det kom i vägen för deras åtaganden -
- inklusive möjligheten att United skulle stängas av från ligan.
Jag tvivlade aldrig på att det var rätt, för den gamle sa det -
- om vi så var tvungna att bråka med våra egna fotbollsmyndigheter.
Vi hade möte igen och gjorde det bara.
Det var en fantastisk tid.
UNITED UTKLASSAR ANDERLECHT
Tv fanns inte, så vi hade aldrig sett spansk, fransk eller tysk fotboll.
Vi åkte och spelade mot alla de här fantastiska lagen.
Allt var annorlunda. Jublet var annorlunda.
När nån sköt lät det "woosh".
En riktig storm drabbade United.
Manchester är klara för semifinal.
När man åker och spelar utomlands medför det ett stort ansvar.
Man representerar sig själv, sin klubb, sitt land.
Det är väldigt krävande.
Manchester United åker till Madrid.
De engelska mästarna vill bli europamästare.
Hans dröm var att Manchester United skulle bli ett brittiskt Real Madrid.
Matt hade sett hur Real Madrid drog en publik på över hundratusen -
- som betalade mycket mer än de engelska besökarna.
Det första jag tänkte på var den oerhörda arenan.
Jag var reserv och väldigt glad för att jag inte spelade.
Jag såg Stéfano och tänkte: "Det här är övermänskligt."
Jag hade aldrig lärt mig att spela så.
De slog oss med 3-1. Det kunde ha varit 3-2. Men sen återvände vi.
Det var så mycket spänning i staden och i hela landet -
- att när vi skulle möta dem trodde vi att vi hade en chans -
- om vi kunde göra mål tidigt.
Efter 25 minuter tar Kopa emot en passning och skjuter lågt.
Så började nio minuters dramatisk fotboll.
Madrid igen. Gento passar, och Rial skjuter. Alltför enkelt.
Andra halvlek inleds.
Manchester ligger under med fyra mål sammanlagt och behöver ett mirakel.
Är det det här? Pegg spelar mot mitten... Taylor sköter resten!
Ännu en passning av Pegg, och Charlton gör mål. De har kvitterat.
Det var tio minuter kvar, och nån ramlade och slösade tid.
Duncan Edwards lyfte upp honom och lade honom utanför planen.
Det är tråkigt att detta beteende förstör det lysande spel -
- som skänkte Real Madrid segern i semifinalen.
Tja, jag har en del trevliga minnen. Vi har åstadkommit nåt stort i år.
De var unga och inte mogna än.
Det första året blev vi besegrade av Real Madrid för att vi var oerfarna.
Vi reste dit man inte fick åka, bakom järnridån.
Man tog med egen mat. Choklad. Allt som man kunde laga fort.
Varje spelare hade ett dussin hårdkokta ägg. Det låter tokigt nu.
Men maten var inte så dålig.
Returmatchen i Jugoslaviens huvudstad spelas mot Röda stjärnan Belgrad -
- Jugoslaviens mästare.
United behöver bara spela oavgjort för att gå till semifinal -
- där de förlorade förra året.
Vi reste dit, och före matchen brukade Duncan säga:
"Kom igen, pojkar. Vi har inte kommit hit för att kamma noll."
Så sa han alltid innan vi gick ut.
Han sticker fram bröstkorgen, som för att säga: "Det är det här jag vill!"
Manchester United har tagit sig till semifinal i Europacupen.
Jag tänkte: "Matt, luta dig tillbaka."
Allt man kunde vilja ha fanns där.
Efter matchen brukade vi ta ett par glas -
- mer än nog, ärligt talat.
Jag tyckte om festerna.
Grabbarna var grabbar. De tog ett glas.
Efter en lång natt kom vi till flygplatsen med värkande huvuden.
Jag vaknade först när jag hörde alla säga: "Spänn fast säkerhetsbältena."
Innan vi visste ordet av hade vi landat, för molntäcket var lågt.
Fotbollsligan hade varnat dem att de skulle få böta -
- om de inte hann hem till sin ligamatch -
- men de hölls kvar i München.
Vi körde nerför startbanan en gång och sen tillbaka.
Vi var kvar på planet.
Andra gången promenerade vi längs startbanan...
Vi gick tillbaka till gaten, och ombads att gå in i kafeterian.
Kanske en halvtimme senare kom det ett meddelande.
Vi skulle gå ombord, eftersom felet hade blivit åtgärdat.
Alla kände sig lättade.
Och sen var det bara...
delar som slets sönder, mörker och dagsljus.
Jag vaknade och var fortfarande fastspänd i sätet -
- men jag var 20-30 meter från planet.
Jag tog mig ut för att mitt säkerhetsbälte gick sönder.
När jag kom ut var den förste jag såg Bill Foulkes här.
När jag kom ut hade brandmännen kommit, så jag måste ha svimmat av.
Den förste jag såg, som verkade vara vid liv, var mr Busby.
Alla andra var medvetslösa. Jag försökte hålla mr Busby varm.
Jag gned hans händer och försökte hålla honom lugn.
Han verkade vara illa däran.
Detta är nyheterna: Så vitt vi vet har 23 personer överlevt -
- Manchester Uniteds flygplansolycka i München i eftermiddags.
Av de sex besättningsmedlemmarna och 38 passagerarna, däribland ett barn -
- vet vi att följande har överlevt:
Från Manchester United är det Matt Busby och följande spelare:
Gregg, Wood, Foulkes, J. Blanchflower -
- Morgans, Berry, Charlton, Viollet och Scanlon.
Jag var väl tretton och minns att jag kom hem från skolan -
- och såg på barnprogram, när det blev avbrutet -
- för meddelandet om Manchester Uniteds flygolycka i München.
Manchester befann sig i chocktillstånd.
Det första min mamma sa var: "Åh gud, din far!"
Hon trodde att han var med på planet.
Men jag sa att han var i Wales.
När vi kom hem från matchen i Wales hade jag ingen aning om det här.
Vår sekreterare berättade det, och jag grät som ett barn.
Min pappa åkte till Old Trafford för att hjälpa till, men vi visste inget.
När vi fick veta mer förstod man hur fasansfullt det var.
Hur reagerar du på nyheten?
En chock för alla inblandade. Man kan inte säga så mycket om det.
Det är stadens största tragedi nånsin.
Pappa åkte med mrs Busby, Sandy Busby och några av fruarna.
De flög dit tillsammans.
Familjen Busby var utom sig, eftersom Matt vara nära att dö.
Han fick de dödas välsignelse.
Jag gick hem tio meter framför min mamma.
Jag såg en gammal man i ett syretält. Han var grå.
Jag tänkte: "Vilken stackare!"
Sen slog det mig att det var min pappa.
Jag fick svåra bröstskador -
- frakturer i hela bröstkorgen.
Jag hade hål i lungan, och mina ben var brutna.
Det första ögonblicket av medvetande -
- var när nån i personalen sa: "Den här är död."
Och i en kort stund förstod jag det.
Men det var massor av olika kroppar runtomkring.
Min fru var där och jag sa: "Du måste berätta vad som har hänt."
"Det här gör mig sämre."
Så jag gick igenom namnen.
Hon antingen nickade eller skakade på huvudet.
Tommy Taylor, David Pegg, Eddie Colman, Mark Jones -
- Billy Whelan, Geoff Bent...
De är allihop...
En tragisk förlust.
Duncan låg lutad mot kuddar. När Jimmy gick dit vände han sig och sa:
"Hur dags är avsparken, Jimmy?"
Min pappa ringde Billy Whelans familj från München för att säga:
"Sorgligt nog är er son är död, men vi ska aldrig glömma honom."
Livet var väldigt svårt under en lång tid.
Men det hände några märkliga saker.
När jag började bli bättre -
- lade de mig på en brits för att jag skulle få frisk luft.
Jag minns när de rullade ut mig genom dörren...
Jag skrek som en galning, och de rullade in mig igen.
Jag kände att det kanske var mitt fel.
Varför tog jag med klubben till Europa?
Varför åkte vi tredje gången?
Jag kände att jag ville dö.
Jag vill säga några ord till min mamma. Jag hoppas att hon mår bra.
Hon har inte hälsat på mig, men det är långt och jag är oskadd.
Det var värre för andra.
När han värvade spelare lovade han föräldrarna att ta hand om dem.
Och plötsligt hände det här.
Jag vara skadad och följde inte med. Det var oerhört skakande.
Det gör ont att tänka på.
Inom mig finns de alltid kvar.
När kistorna kom hem stod det tusentals människor och såg på.
De flesta av dem grät. Folk stortjöt. Vuxna män, kvinnor...
Min mamma och moster tvättade tröjorna.
Tio dagar senare polerade de kistor.
Men ingen frågade om de ville ha hjälp eller behövde prata med nån -
- för det fanns ingen att prata med.
Styrelsen ville att vi skulle hoppa av ligan för säsongen -
- men pappa sa att han kunde klara av det.
Han sa: "Jimmy, håll fanan högt."
Jag hade ett imperium att sköta men bara två-tre förstalagsspelare kvar.
När laguppställningarna kom ut var Uniteds helt tom.
Vi vet att det har varit hektiska dagar.
Hur tror du att de löser det?
Sånt här tar tid, Frank. Vi har stora problem med spelare.
Harry Gregg och Bill Foulkes har visst hämtat sig efter München.
- Tvekade du inför att välja dem? - Inte det minsta. De är i högform.
Min pappa övertalade Billy och Harry att spela.
De var inte så sugna efter att har förlorat sina vänner.
Han bad Billy Foulkes att bli lagkapten -
- men Foulkes sa att han varken ville eller kunde.
Pappa sa "Du kan göra det och du ska", och sen var det bestämt.
De gick av tåget. När de gick bad nån om en kommentar och han sa:
"Ja, om du inte flyttar dig pissar jag på dina skor."
Min uppgift var att hålla tillbaka tårarna medan vi spelade.
Lagkaptenen Billy Foulkes vann slantsinglingen.
Det bästa för mig var att komma till Old Trafford -
- för att sparka boll, bråka och alltihop.
Annars hade jag blivit galen.
Harry Gregg sätter fart.
En morgon efter vi hade spelat mot Sheffield hittade jag inte tidningen.
Jag fick reda på varför - för att Duncan hade dött.
DUNCAN EDWARDS, ENGLANDS GIGANT, DÖR PÅ SJUKHUSET
Mina damer och herrar. Jag talar från min säng på Isar-sjukhuset i München -
- där jag har varit sen den tragiska olyckan för lite över en månad sen.
Det gläder er säkert att höra -
- att de spelare som är kvar här och jag själv -
- nu anses vara utom fara.
Jag blir glad att höra om framgångarna -
- och det gemensamma arbete som alla vid Old Trafford har gjort.
Det är bara de senaste dagarna -
- som man har kunnat berätta nåt om fotboll för mig.
Jag önskar er alla allt gott.
Låt mig bara slutligen säga: Gud välsigne er alla.
Matt Busbys pånyttfödda Babes visar att olyckan inte knäckte kampviljan.
Det var en traumatisk tid för klubben.
Jag var tvungen att ta ansvaret.
Mitt liv blev aldrig sig likt.
När de återvände vill man att de skulle börja spela så fort de kunde.
Vi mötte West Bromwich i sjätte rundan i FA-cupen.
Vi slog dem efter omspel på Old Trafford i förlängningen.
Busbys Babes, sex veckor efter den chockerande katastrofen -
- är fast beslutna att komma till Wembley.
Bobby Charlton passar åt höger.
Tillbaka till Charlton som skjuter förbi Macedo.
De fantastiska Babes har gjort det igen.
Det blir två Lancashire-lag i cupfinalen.
Jag kände hur jag blev allt bättre med tiden.
Men kruxet var att återvända till England.
Jag hade övervunnit det största hindret.
Och ja, det var en väldigt långsam process.
Det var en början.
Wembleys Empire Stadium lockar många på den stora dagen.
Det kom hundratusen, och de jublade för Matt Busby, som tillfrisknat -
- när Manchester United tågade ut bredvid Bolton Wanderers i vitt.
Bobby Charlton inleder säsongens match.
Jag var lite skadad.
Jag var livrädd för att komma, se arenan och känna publiken.
Jag tvingade mig till det.
Efter tre minuter passar Bryan Edwards till Nat Lofthouse -
- som gör mål!
Ett skott från Charlton studsar i famnen på Hopkinson.
Två minuter senare gör Gregg en räddning, men Lofthouse gör mål.
Bolton Wanderers förtjänade sin fjärde seger på Wembley -
- och Manchester United förtjänar beröm för att de nått så här långt.
ÅTERUPPRÄTTANDE
"Jag ville att folk skulle fortsätta prata om Manchester United."
"Vi var alltid tvungna att se ut som om vi gjorde nåt."
När han kom tillbaka gick han med kryckor.
Jag träffade honom vid dörren, och vi gick uppför trappan.
Han gav en kryckorna -
- när han tvingade sig gå nerför korridoren och stödde sig mot väggen.
Jag glömmer aldrig när vi träffade honom igen.
Vi hade samlats i omklädningsrummet.
Han såg på oss och fick tårar i ögonen.
Jag gick bara ut.
Vi förstod vad han gick igenom.
Han såg på ansikten som inte var där.
Man sa till mig att jag inte skulle vara ledsen och bara spela för dem.
De ville det, att vi skulle komma ihåg dem på planen.
Min första reaktion var att sluta med fotboll för alltid.
Min fru sa: "Pojkarna som dog hade velat att du fortsatte."
Det slog an en sträng.
Efter det började jag tänka så.
Publiken jublar när Matt Busby återvänder till Old Trafford -
- och sätter sig på tränarens plats.
Alla vet hur mycket han har sett fram emot -
- att återvända och se sitt lag spela.
Det var bra att jag återvände och tvingade mig till det.
Det sysselsatte mig -
- och jag blev återigen besatt av tanken på att laget skulle nå toppen.
En publik på trettiotusen. Matt Busby granskar hur laget gör ifrån sig.
På träningsanläggningen The Cliff möter vi det nya Manchester United -
- de yngsta av Busby Babes. Reserverna som blev förstalagsspelare.
Vi hade så många svårigheter när vi försökte förnya laget.
Det var en plågsam tid.
Vi kunde inte vänta på ungdomar för att bygga upp ett ungt lag igen.
Det innebar att jag kunde prova på att köpa en eller två spelare -
- som kunde hjälpa oss igenom den här perioden.
CANTWELL BLIR DEN DYRASTE BACKEN
UNITED VÄRVAR SETTERS FÖR 30 000 PUND
Min pappa började i laget efter kriget.
Då var Matt med på träningarna.
Under min tid såg man honom aldrig.
Jag kom med 1960, och det var fem år efter München -
- då träningsplatsen liksom var steril.
Busbys frånvaro märktes tydligt.
Nej, situationen med Denis -
- som är hindret för närvarande...
Jag minns att Noel sa till mig: "Är det det här?"
"Vad menar du?" sa jag, och han sa: "Det berömda Manchester United?"
Jag var avbytare och en papperslapp skickades runt.
Det var karikatyr av Busby, med orden "pungkind".
Jag blev chockerad, men så tänkte de äldre spelarna.
Bobby Charlton gillade kanske inte en del av de nya spelarna.
Drömmen om Manchester United var döende, om inte redan död.
Det var en oerhörd mängd spelare som kom och gick.
Jag ville ha Denis Law som pojke.
Han spelade för Huddersfield, och jag sa till tränaren Andy Beattie:
"Du får tiotusen pund för den här blonda alven."
Han sa: "Nej, vi tror att vi har nåt."
Och han hade rätt, för de hade nånting.
Jag stötte på mr Busby.
Han frågade mig hur det gick i Torino eller nåt sånt.
Jag sa: "Inte särskilt bra."
"Spelet är värdelöst."
I slutändan köpte jag honom av Torino -
- för 115 000 pund. Det var billigt.
För alla enastående mål och en så enastående spelare var det billigt.
Han reste sig så majestätiskt och nickade in bollarna så väl.
Och han var så modig. Det kvittade vilka det var eller hur stora de var.
Ibland gav nån storvuxen sig på honom.
"Jag kan inte lova att inte sparka tillbaka." Jag bad honom ta de lugnt.
Det ljushåriga geniet, Denis Law.
Jag träffade först Matt Busby - 61 eller -62.
Vi tänkte: "Gode gud, Matt Busby!"
Han upptäckte Pat Crerands talang...
Jag började i februari 1963, och det gick inte så bra för laget.
Vi hade värvat Pat Crerand och Law samma år.
I Leicester gjorde Law hattrick.
Men vi förlorade med 4-3. Hur vi än spelade så kunde vi inte vinna.
Under nio veckor hade vi snö och frost, så att inga matcher spelades.
Vi försökte komma i kapp, men vi fortsatte hamna efter -
- och lyckades inte få resultat.
Jag minns att de kom in och frågade: "Vad krävs det för att vi ska vinna?"
Saints sätter i gång matchen.
Southamptons stjärna Terry Paine är tidigt på krigsstigen.
Det året blev vi nästan nedflyttade.
Vi kom på sjätte eller sjunde plats nerifrån.
Och cupen var som en befrielse.
Denis Law lyckas med en passning, och det är mål!
Det är över. Manchester United 1, Southampton 0.
I finalen möter United Leicester City.
Inne på stadion är 100 000 fans redo att lyfta det nya taket.
När hennes majestäts anländer når preliminäromgången sin klimax.
Gladiatorerna kommer in på arenan.
Matt Busby sa att det skulle ta fem år för klubben att etablera sig igen.
Vi var outsiders, men vi visste vilken kvalitet vi hade på spelarna.
Han skjuter till Herd, som sätter den i nätet.
Det är en engelsk fotbollsspelares mål, cupen och pokalen.
Det är en triumf för Matt Busby.
Ett bevis för att han har byggt upp United på nytt.
Mjölkföretag sponsrade cupen -
- så vi hade mjölkflaskor i stället för champagne.
Håll pokalen så där!
Tredje gången gillt, hur känns det?
Det är underbart för mig själv, klubben och spelarna.
Pojkarna har det i sig, och det visade de i dag. Jag är mycket nöjd.
Matt! Matt!
Håll upp den. Högt. Kom igen, le!
Hur en match kan förändra ett lag!
Cupsegern var en stor sak i hela världen 1963.
Det förändrade Manchester United. Man trodde man kunde klara av allt.
Välkommen till Old Trafford. Matt Busby, Manchester Uniteds tränare.
Nu ska jag visa er omklädningsrummet.
United bekräftade i fjol talesättet: "Usla i ligan, tur i cupen."
Men i år har Denis Law andra idéer.
Det var säsongens början, och två pojkar hade kommit från Belfast.
När jag såg dem spela blev jag övertygad om att där fanns nån -
- med en enastående begåvning.
Men han var ännu bara femton.
Jag spelade för Cragagh Boys Club. Manchester United bad mig provspela.
Första besöket var det bara i några dagar.
Jag fick hemlängtan och åkte hem.
Men min pappa övertalade Matt Busby att ge mig en chans till.
Till McCready...
Han hade kusligt bra bollkänsla.
Han hade en fantastisk balans för att vara en pojke.
Jag värvade honom när han var sjutton.
George var som Edwards. Han behövde ingen träning.
Det är lätt för mig i division 1. Jag behöver inte träna hårt.
Jag behöver inte jobba på det. Det måste vara en naturlig talang.
Han öppnar en lucka. Vilket vackert mål! Georgie Best!
Sir Matt hade alltid förespråkat att man skulle få framåt.
Vi var bra spelare som skulle se till att göra vårt bästa -
- och våga uttrycka oss själva.
Laget har nu vunnit sex ligamatcher i rad.
De är redo att åka till Europa för första gången sen 1957-1958.
Så George kände att han kunde besegra sex-sju personer om han så ville.
Denis försökte sig på höga, akrobatiska sparkar och sånt.
Jag försökte mig på omöjliga långskott.
Jag spelade med Bobby Charlton.
Nobby försvarade ihop med Foulkes, Brannan och Dunne.
Vi klickade bara. Det var ett anfall som alltid gick framåt.
Det är ligasäsongens sista lördag -
- och tre lag kan fortfarande vinna division 1-mästerskapen.
Efter matcherna i Europa brukade lagen bli kvar över natten.
Så vi klädde upp oss och gick ut för att äta mat och gå på kabaré.
Två på natten dansade vi conga i korridoren, och vem ledde congan?
Mr och mrs Busby. Lysande!
Vid Old Trafford, Manchester Uniteds hemmaplan, bestämmer Matt Busby.
Han har varit tränare här i tjugo år -
- och gjort laget till efterkrigs- tidens mest framgångsrika klubb.
I dag handlar fotbollen om pengar.
För några år sen handlade det i viss mån om idrott.
Man kan säga att det är så ännu, men det handlar mest om pengar.
Man måste tänka på resultaten.
I slutet av säsongen måste klubben kunna uppvisa vinst.
I början av 60-talet plockade Sir Matt in en affärsman.
Lou Edwards var i charkuteri- branschen, var ett stort United-fan -
- och kände Matt Busby.
Louis bidrog med ett sinne för affärer som inte fanns förut.
Han påminns om sitt första stora lag. Unge Charlton är nu en stor spelare.
Billy Foulkes är lika stabil som alltid.
Harry Gregg är äldre och klokare men fortfarande förstavalet som målvakt.
Pat Crerand och Denis Law personifierar en ny linje.
De utgjorde grunden för Busbys andra fotbollslag.
De spelar inför nya läktare som kostat 300 000 pund -
- på en arena som har kostat en miljon pund under hans tjugo år.
Han har återuppbyggt en klubb och ett anseende.
Belöningen från styrelsen är en niondels andel i klubben -
- och en plats i styrelsen.
United var först med privata loger på arenan.
Det var ett affärsbeslut som Sir Matt och Louis Edwards tog.
De såg att det fanns en marknad.
Men tanken var att de hade kompisar som kunde hyra dem.
För Busby och United är cirkeln sluten. De är tillbaka i Europacupen.
I kvartsfinalen mot Benfica gav deras ohämmade spel dem en seger på 3-2.
En triumf för Busby som taktiker.
Generellt sett har vi ett bättre lag. Om vi spelar vårt bästa slår vi dem.
Ni måste slå dem, Matt. Har du nåt kvar att bevisa?
Jag vill att de blir bäst i Europa, och då måste de vinna Europacupen.
FÖRSONING
"En stor man försätter sig i fara för att skapa fara för motståndaren."
Fansen ville vinna, men för honom var det spelarnas vilja -
- och de ville inte svika honom.
Det var den magiken som drev en. Man ville vinna för hans skull.
Denis Law och resten av Matt Busbys spelare tänkte bara på anfallet.
Efter sju minuter gick bollen till George Best. Mål!
Här kommer Best igen. Vilken spelare! Han gör det igen.
Vilken spelare!
"Det här är vår största stund" - Matt Busby.
Han är redan en hjälte inom fotbollen.
Liksom Matthews, Pelé och Eusébio -
- kommer det tiotusen åskådare så fort han spelar.
Två eller tre års mognad kommer att göra honom till en komplett spelare.
Jag vet att jag ibland går lite över gränsen.
Just nu är träningen och fotbollen inte ansträngande.
Men om tre eller fyra år...
Man kan inte bränna ljuset i båda ändar, vilket jag har gjort.
Får dagens spelare för mycket betalt? Det verkar vara oproportionerligt.
Jag anser att alla bör få betalt efter förmåga.
Jag har aldrig haft nåt emot att betala höga löner till spelarna -
- eftersom de har förmågan att vinna och att locka en stor publik.
När maxlönen avskaffades på 60-talet betalade andra klubbar mycket mer.
Bobby Charlton berättade att Matt erbjudit honom löneförhöjning.
De hade jag aldrig hört förut.
Denis Law bad om högre lön men fick det inte.
Och varför gjorde han så? Uppfostran. En man av sin tid.
"Är du värd 25 pund i veckan? Det får du när jag tycker du är värd det!"
Han höll hårt i pengarna.
United lyckades hålla nere lönerna.
George Best, Bobby Charlton och Denis Law spelade för äran och anseendet.
Mål! Ett vackert mål!
United kommer att förlora semifinalen i mästarcupen.
Ni har förlorat mot medelmåttiga lag, som Partizan i fjol.
I fjol var jag säker på segern.
Vi slog Benfica och spelade storartat.
Det gav oss ett felaktigt intryck.
I semifinalen mot Partizan hade vi nog inställningen -
- att det skulle bli enkelt att vinna och gå vidare till final.
Därför tror jag att vi förlorade.
Det sägs att du letar spelare för att utveckla laget. Stämmer det?
Vi köpte Alex Stepney, målvakten. Vi har släppt in många mål -
- och han har förbättrat försvaret.
Jag frågar om ni nånsin kommer att vinna den stora...
Bra spelat av Aston till Crerand.
Vidare till nummer fyra. Ja!
Ännu en stor dag i Manchester Uniteds historia.
Läktaren exploderar!
Att vinna ligan var fantastiskt. Vi gick till Europacupen.
Det var nog Matts sista chans att vinna Europacupen.
Till Kidd, ett vackert mål. Tre spelare i mitten.
Burns, en bra räddning!
Och Aston gör mål.
Aston, son till en tidigare United- spelare, gör det avgörande målet.
Laget går vidare till nästa runda.
Aston passar och hoppas kunna få tillbaka bollen.
Det fungerade bra. Best!
Vi vann med 1-0 i första omgången.
I Madrid tänkte vi att om det stod 0-0 i halvtid hade vi en chans.
Mål!
Efter en minut av matchen. Publiken exploderar.
Han lyckades inte bryta passningen.
Ett andra mål mot stackars Shay Brennan.
Självmål!
Otroligt! Det var helt oväntat!
Gento skjuter... Ett mål till!
Ställningen är 3-1 till Real Madrid, och sammanlagt 3-2.
Vi gick in i omklädningsrummet. "Vad sysslar ni med? Ni ska anfalla!"
Han säger: "Det är semifinal. Gå ut och ha roligt!"
"Ni har svikit mig, supportrarna och klubben."
Atmosfären är så spänd att man nästan kan röra vid den.
Best!
Det är Sadler och det räknas. Alla är häpna.
Det såg illa ut, men Manchester United är tillbaka i Europacupen.
Best rycker framåt.
Skjuter. Foulkes gör mål!
Bill Foulkes som har spelat i alla lagets matcher i Europacupen.
Foulkes av alla människor, och vilket snyggt mål!
Passning av George Best. Laget kan komma till final.
Jag minns inga andra mål av honom, och han gjorde det med en bredsida.
Jag minns inga bredsidor från honom.
Tiden är ute och Manchester United har gått vidare till final.
Bobby Charlton har ramlat omkull.
Jag vet inte om han har svimmat, men han ligger raklång på planen.
Vilket ögonblick för Matt Busby och Manchester United!
Bobby Charlton, liksom Bill Foulkes, har spelat i alla europeiska matcher -
- och blev utmattad i sista stund.
Bobby, du har fått kämpa hårt för dina framgångar.
Vi satt i omklädningsrummet på Wembley 1958, strax efter München.
Du grät den dagen. Du hade fått en förlorarmedalj igen.
Jag minns att du talade om att ni hade förlorat än en gång.
I kväll kändes det som om det skulle hända igen. Kände du så?
Nej, jag har vant mig vid att förlora ibland,
Jag blir mer besviken om vi förlorar nästa, men vi har nog en chans.
Ni har spelat för United ända sen...
Det fanns alltid nåt som drev mig. Jag pressade mig hårdare.
Jag kände att jag måste vinna Europacupen.
Vi sa alla att vi måste vinna Europacupen.
De andra dog när de försökte göra det...
Där har vi Coluna, och Manchester United längst bort.
Kanske den hetaste, fuktigaste dagen jag nånsin upplevt i England.
Svetten bara rann.
Alex Stepney. Brian Kidd, som fyller nitton i dag.
Den omisskännlige George Best.
John Aston, vars stolta far är här i dag.
Bill Foulkes, som har spelat i alla lagets Europacupmatcher.
En av dem som gjort allra mest för Manchester United.
Pat Crerand. Han har ett jämnt tempo men ett oklanderligt passningsspel.
Den trettonde Europacupfinalen, och där är Matt Busby -
Många här på stadion och säkert framför tv: n ber för honom just nu.
Jag har aldrig upplevt en sån spänning på Wembley.
Matchen har börjat. Manchester United har mörkblå tröjor -
- och anfaller målet till vänster.
Aston lämnar Adolfo långt bakom sig.
Kidd vid bortre stolpen. Och Sadler!
Vilken bra boll till Aston! En fin framstöt av Johnny Aston.
Matt Busby undrar säkert om det var en viktig miss.
Till Sadler.
Charlton! Han sätter den! Bobby Charlton.
Bobby Charlton gör 1-0.
Det är hans tjugonde mål i Europacupen.
Torres nickar igen. Eusébio och nu Graça!
Det blir 1-1! Jamie Graça.
Simões kontrar.
- Eusébio skjuter i mitten. Vilken räddning av Stepney.
Fantastiskt spel av Stepney! Han gick fram och begränsade vinkeln.
Visselpipan blåser, och det har gått 90 minuter.
Det är andra gången i Europacupen som det blir förlängning.
Nu börjar den första kvarten.
Best... Han har en bra chans. Ja, det har han.
Georgie Best har gjort det!
Två minuter in i förlängningen gör Georgie Best 2-1.
En otrolig räddning. Kidd!
Kidd gör mål, nummer 8!
Best. Charlton i mitten med Aston.
Charlton... Ett till!
Är det klart nu? Ja, det är avgjort!
Manchester United har gjort det. Var är mannen alla tänker på?
Matt Busby, en oerhörd stund för den store mannen.
Mannen som de vill ha som premiärminister och president.
När ett lag vinner går man till den närmaste spelaren.
Jag tror inte en enda av oss gick till den närmaste spelaren.
Alla gick till Bill Foulkes, Bobby Charlton och Matt Busby.
Vi har väntat länge på det här. Manchester United är europamästare.
Bra jobbat, Manchester United.
Den kvällen på Wembley var kronan på verket för oss alla.
Det var en bragdkväll.
Det var det ursprungliga målet.
Och trots tragedin...
kände vi glädje den kvällen.
Här är pojkarna som gjorde oss stolta i går kväll.
De har vunnit ära åt klubben, Manchester och Storbritannien.
Jag är stolt över att vara tränare för de här utmärkta pojkarna.
Och slutligen, här är den!
När Sir Matt blir dubbad kommer tvivlarna att fråga:
Eftersom han redan är känd och älskad av alla fotbollsfans i landet -
- vad betyder det att få ett slag på axeln och att kallas "Sir".
Hur reagerade din mor när den här gruvarbetarsonen blev Sir Matt Busby?
Jag vet att hon blev stolt. Hon skickade ett telegram:
- "Käre Sir Matt Boss." - Så gulligt!
Hon måste varit överlycklig.
EFTERTRÄDARE
"De ber mig att slita ut mitt eget hjärta."
Jag hoppas jag inte är sen. God morgon, allihop.
Sir Matt har informerat styrelsen om att han vill avgå som tränare -
- i slutet av den innevarande säsongen.
Ordförandena och styrelsen har försökt övertala honom att fortsätta -
- och hans önskan har ytterst motvilligt beviljats.
Fem, tagning ett.
Du vill verkligen ha jobbet, eller hur?
Ja, det är nåt som man drömmer om.
Jag var stolt över att han valde mig. Det kan man aldrig ta ifrån mig.
Du verkar ha gett Wilf McGuinnes en tränares ansvar men utan titeln.
Finns det ett skäl?
Jag har lyssnat på hans observationer under matcherna -
- och tänkt att jag känt likadant.
Vi blev alla överraskade när han fick jobbet. Även Wilf själv, tror jag.
Säger du till spelarna att han bestämmer nu?
Ja då.
Vad gör du om han petar George Best?
I så fall är det hans ensak.
Han petade Bobby, Denis, mig, George och Patty.
Han petade alla för att göra en poäng. Det var barnsligt.
Och om man hade händerna i fickorna fick man göra tio armhävningar.
Det var kallt, regnigt och lerigt. Vi hade träningskläder.
Bobby stoppade händerna i fickorna.
Wilf sa: "Du känner till reglerna. Tio armhävningar."
Det blev tyst.
Och han gjorde dem.
Wilf fick nog sparken dagen därpå.
Vid mötet igår kväll när Wilf blev uppsagd som tränare -
- frågade styrelsen om jag vill ta över under en period -
- så jag ska komma in och arbeta deltid.
Vi vann Europacupen 1968.
Allt sen dess har varit en antiklimax.
Vem kan man skylla på?
Jag tror det beror på att United låg på topp så länge -
- att om man inte förstår att det krävs förändringar misslyckas man.
Jag var 22 år och hade sju, åtta år kvar till min formtopp.
Jag hörde alla prata om att vi hade uppnått det som vi föresatt oss.
Det lät som om allt var över. Jag hade precis börjat.
Det sårade mig, för Manchester United var mitt liv.
När jag slutade tänkte jag leva ett stillsamt liv -
- och njuta av att se laget spela, men så har det inte varit.
Hur stor är krisen för Manchester United?
Alla som ligger längst ner i ligan befinner sig i kris.
- Bär styrelsen en del av skulden? - Jag tycker inte det.
DOCHERTY SKICKAR LAW TILL CITY
Lee... passar till Law!
Denis har gjort det!
Men Denis Law uttrycker ingen glädje.
Det verkar vara slutet på matchen -
- och slutet för Manchester Uniteds 36 år i division 1.
- Var han omöjlig att ersätta? - Det är nog ingen.
Men ersättaren måste vara lika bra.
Det måste vara hämmande för dina efterträdare?
Det förstår jag inte.
Vi tar emot ansökningar från erfarna och dokumenterat kunniga tränare.
Han fanns alltid där, hans överväldigande inflytande.
Det gick inte att komma undan, förrän Alex tog över.
Framgång ett krav, och nu har det gått tjugo säsonger -
- sen Manchester United blev mästare, vilket har kostat Atkinson jobbet.
Skotten blir den sjätte som försöker ersätta Busby.
Han är från Lanarkshire och jag från Govan.
Vi var sjutton, arton när vi började jämföras med Busby Babes.
Det är ett livs chans.
En trippelchans som inget brittiskt lag har haft förut.
Mål till Bayern München.
Sir Alex ingöt i oss det som Sir Matt hade i sina lag:
Underhållande fotboll, att engagera fansen och arbetarklassmentaliteten -
- att även om man gör en dålig match kan man alltid vända den.
Tre minuter extra. Kan Manchester United göra mål?
- Här kommer målet. - Peter Schmeichel är forward.
- Kan han göra mål i Europa igen? - Beckham, mot Schmeichel.
Dwight York har bollen.
Giggs skjuter. Den går i mål!
Är det här deras stora stund?
Beckham till Sheringham, och Solskjær gör mål!
Manchester United är europamästare igen!
Ingen lär vinna Europacupen på ett lika dramatiskt vis.
Det här måste väcka minnen!
Jag har en känsla av romantik, förundran och mystik.
Av skönhet och poesi.
Vid tillfällen som dessa är spelet större än livet.
Det finns nåt tidlöst och magiskt som hör legenden till.
Översättning: Richard Schicke www.btistudios.com